ПУТОПИС МИЛОША ЦРЊАНСКОГ: ВИШЕ АУТОБИОГРАФИЈА НЕГО ПРИРУЧНИК - Гвозденовић, Ана (Наслеђе, 2009)
Док су у ранијим периодима путописе писали мисионари, истраживачи, научници, а њихов примаран интерес био откривање непознатих чињеница, у XX веку путопис постаје знатно субјективнија категорија и често алтернативна форма писања остварених романсијера и песника. слично је и у српској књижевности. Исидора Секулић, Јован Дучић, Растко Петровић, Милош Црњански, Станислав Винавер, Станислав Краков користе полиморфну и нестабилну структуру овог хибридног жанра, а њихов путопис постаје више фикционална и аутобиографска форма.