ГРАНИЦЕ ТЕЛА, ГРАНИЦЕ ТЕКСТА. О ЈЕДНОЈ ЕПИЗОДИ ХАЛУЦИНАЦИЈЕ У ЧОВЕКУ ОД ЈАСМИНА УНИКЕ ЦУРН - Monette, Annie (Наслеђе, 2009)
Опус немачке списатељице Унике Цирн снажно је обележен једним посве особитим искуством: лудилом. Управо, мноштво њених текстова састоји се од „прича о лудилу“, од којих је у том смислу најдовршенији Der Mann im Jasmin. У овоме тексту, лудило се пише на више начина: приповедање о „кризама бунила“, извештај о затварањима у азиле која су следила једно за другим, излагање фантастичних идеја које пролазе духом Цирнове, опис живота на психијатријској клиници, и тако даље. И многобројне халуцинаторне епизоде описане на страницама Der Mann im Jasmin доприносе приповедању о лудилу. Овде ћемо се усредсредити на једну од ових епизода, током које тело ауторке постаје и објектом и субјектом халуцинације: изложено многобројним метаморфозама, оно се отвара, затвара, комада... Ослањајући се на психоаналитичке теорије (Anzieu 1985, Lacan 1966), позабавићемо се овим халуцинираним телом, разматрајући његов однос са субјектом. Тело које је избушено, отворено, без граница, може водити стрепњи од губитка сопства; тако би халуцинирано тело представљало дезартикулацију субјекта. Но, изгубљене границе тела могле би у једном смислу бити поново пронађене уколико се епизода халуцинације размотри у сопственом контексту: у том смислу халуцинација је смештена унутар текста, самим тим структурисаног, разграниченог простора. Приповедана халуцинација омогућава тако истраживање и експериментисање са распрскавањем тела, поштедевши притом субјект претње од поништавања.