ТРАУМА, СВЕДОЧЕЊЕ И ДЕМИСТИФИКАЦИЈА – ИСКУСТВА ПРВОГ СВЕТСКОГ РАТА: БАРБИС И МАЛАПАРТЕ - Петровић, Љиљана (Наслеђе, 2011)
Циљ овог рада је да истражи наглашену потребу за сведочењем присутну код аутора учесника у рату која се, у њиховом случају, доживљава као морални императив, као и њихову потребу да преживљену ратну трауму транспонују у причу, у покушају да је рационализују и на тај начин неутралишу. Резултати истраживања ће показати да је питање сведочења и ратне трауме, које посебно добија на значају после искуства Холокауста, први пут било постављено већ након Првог светског рата, што се види у критичким делима Жана Нортона Криа. Будући да ће наведене теме бити разматране на делима: Oгањ, Aнрија Барбиса и Живео Кобарид! Побуна светих проклетника, Kурциа Малапартеа, у раду ће бити коришћени аналитичко-синтетички методолошки поступци, компаративна метода, као и психоаналитичка критика. Рад наводи на закључак да за писце који су преживели рат писање представља својеврсно сведочење и има вредност терапеутског поступка.