РУГАЛАЧКА ВЕСЕЛОСТ МАРСЕЛА ЕМЕА - Џунић-Дрињаковић, Марија (Наслеђе, 2011)
У низу приповедака Марсела Емеа одјекује весели и ругалачки смех који дело овог писца повезује не само с раблеовском традицијом него и са наслеђем средњовековних жанрова који су се у француској књижевности развијали на маргинама институционализоване културе, а то су фарса, фаблио и сотија. Њихов утицај видљив је у честим преокретима ситуација, убрзаном ритму и нескривеној опсцености, али и у непрестаном поигравању с амбивалентношћу језика те израженој склоности ка буквализацији метафоричних израза. Привлачност ових родова за Марсела Емеа лежи у чињеници да су они успешно развили поступке пародирања свега што је клишетирано и стереотипно у језику и друштвеној стварности. Напајајући се из ових врела француске књижевности Марсел Еме разоткрива апсурдност општеприхваћених идеја, жигоше лицемерје лажног говора и подрива светогрдним смехом многе доктринарне вредности своје епохе.