БЕРНАР ДАДИЈЕ И НАДАХНУЋЕ ТРАДИЦИОНАЛНИМ АФРИЧКИМ ПРИЧАМА - Матић, Љиљана (Наслеђе, 2011)
Бернар Дадије износи на беспрекорном француском језику традицију своје родне Африке и показује несумњиви дар доброг посматрача бићâ и ствари, своју мудрост и своју духовитост. Тврдимо да је након непристрасног испитивања могуће закључити како не треба стављати знак једнакости између учене књижевности и племенитости мисли; исто тако, да не треба означавати народну књижевност као наивну и приглупу. Упоређујући писану књижевну традицију Западњака и књижевност засновану на усменој традицији народâ Црног континента, пажљив читалац може да открије бројне заједничке додирне тачке Белаца и Црнаца. Покушаћемо да покажемо значај традиционалних афричких прича ослањајући се на роман Бернара Дадијеа Црна прегача. У својој студији, одабрали смо да прво говоримо о Причама ањи из Инденије, које је сакупио Маријус Ано Н’Гусан, а потом о Црној прегачи Бернара Б. Дадијеа. Циљ нам је да покажемо снагу вербалног израза једне књижевности без слова својствене онима које Западњаци називају дивљацима, а чија мудрост се износи на видело када се напише на језику некадашњих колонизатора. У закључку, желимо да поновимо оно што смо рекли на почетку свога огледа: не треба стављати знак једнакости између народне и учене књижевности. Међутим, без прадедовских народних прича, не би постојала учена афричка књижевност, која се заснива на усменој књижевности.