ГОСПОДИН В. Х. КАО ПРОБЛЕМ ВЕРЕ У ВАЈЛДОВОМ ЧИТАЊУ ШЕКСПИРОВИХ СОНЕТА - Радовановић, Александар (Наслеђе, 2012)
Приступивши Шекспировом легату у складу са својим виђењем да је наша једина дужност према историји да је изнова пишемо, Оскар Вајлд је причом „Портрет господина В.Х.“ извршио фиктивну ревизију викторијанског схватања бардових Сонета, улазећи у процес „разоткривања“ особе којој су они посвећени. Својим (квази)ревизионистичким поступком, Вајлд контекстуализује Шекспира у оквиру Платоновог концепта љубави у сврху дестабилизације хетеронормативних друштвених императива свог доба, постулирајући притом креативни модел књижевне критике из ког се као неочекивани покретачки принцип помаља вера. Одбацивши рационалност као универзално мерило вредности идеја и супротставивши се гносеолошким обрасцима протестантизма и позитивизма, Вајлдов текст се у насталом семантичком вакууму конституише као парабола о (не)могућности духовне спознаје кроз веру.