НАРАТИВНИ СВИЈЕТ МИОДРАГА БУЛАТОВИЋА - Калезић Ђуричковић, Cофија (Наслеђе, 2015)
Литерарно дјело Миодрага Булатовића (1930‒1991) у нашу књижевност уноси раскид са моделима традиционалног начина приповиједања, који се у највећој мјери огледа у потенцирању иронично-пародичне и саркастично-гротескне транспозиције стварности. Већ првим збиркама приповједака Ђаволи долазе и Вук и звоно, аутор је изазвао пажњу читалачке и критичке јавности, у своје дјело уносећи немир човјека како патријархалне, тако и савремене профилације. Несрећа и несигурност, коју огољена и посуновраћена егзистенција у јунацима изазива, третирани су као круцијални проблеми у овим остварењима. На до тада невиђен начин, спајајући опозитне вриједности ‒ грубо и њежно, анђеоско и демонско, овоземаљско и митско, хумано и свирепо, реално и иреално, свакидашње и необично ‒ овај приповједач испољава тоталитет појавног свијета и људске душе. вјечита прича о човјеку и његовој судбини литерарно је представљена сложеним сплетом симбола који се, поређани наизглед хаотично и алогично, уливају у јединствену асоцијативну матрицу.